- Kiitos! - Tuo oli uskomattoman typerä teko!
- Halusin sinun pelastavan minut. - Etkö tajua, että olisit voinut hukkua?
- Pelastit minut. - Typerä lapsi!
Olisit voinut tappaa meidät molemmat. Oliko tuo sinusta hauskaa?
Haluan kiittää sinua henkeni pelastamisesta.
Olen sinulle ikuisesti kiitollinen.
Tarina voi jatkua.
Meidän tarinamme voi jatkua. Minä vain jatkan sitä.
Tulisivat sakemannit South Endiin tai ennemminkin Trafalgar Squarelle.
Kukaan ei tajua täällä mitään. Ei voi sanoa "Ojenna ase" tai "Missä on käsikranaattini?"
He vain kohottelevat olkiaan. He nimittäin vihaavat meitä. Siitähän tässä on kyse.
Taistelemme Ranskassa, ja ranskalaiset vihaavat meitä.
Jos olisin iso kiho, ratkaisisin tämän hetkessä.
Meillähän on Intia ja Afrikka.
Sakemannit voivat ottaa Ranskan ja Belgian ja mitä ikinä haluavatkin.
Kuka on edes ikinä ollut Puolassa? Tässä on kyse tilasta, valtakunnasta.
He haluavat isomman valtakunnan, annetaan heille tämä lantakasa.
Me pidämme omamme ja sillä selvä.
Miettikää sitä.
Rakas Cecilia, tarina voi jatkua.
Se tarina, jota suunnittelin iltakävelyllä.
Voin taas olla se mies, joka iltahämärässä kulki Surrey Parkissa parhaassa puvussaan, -
pöyhkeillen elämän lupauksissa.
Se mies, joka rakasteli sinua kirjastossa huuman vallitessa.
Tarina voi jatkua.
Minä palaan, -
etsin sinut, rakastan sinua, -
nain sinut ja elän ilman häpeää.
Meren voi haistaa.
Helvetti.
Tuohan on kuin suoraan Raamatusta.
Voi luoja.
Saavuimme juuri, sir. Voisitteko kertoa, mitä meidän pitäisi tehdä?
- Vain odottaa. - Missä laivat ovat?
Muutama tuli eilen, mutta Saksan ilmavoimat räjäytti ne.
3 000 miestä kuoli, kun ne upposivat Lancastriassa.
Esikunta suuressa viisaudessaan kieltää ilmatuen.
- Häpeä, katastrofi, helvetti vie. - Kuulkaa, minua odotetaan takaisin.
Tällä rannalla on yli 300 000 miestä. Sinun täytyy odottaa vuoroasi.
Ole kiitollinen, että olet ehjä. Minua on määrätty jättämään haavoittuneet.
Anna olla! Älä koskaan luota merimieheen kuivalla maalla. Parempi antaa olla.
Tämä ei ole oikein.
Luoja.
Kuuletteko, pojat? Tulen kotiin!
Vapauta sielumme rasituksesta ja taakasta.
Anna meidän tunnustaa syntimme.
Sinun rauhasi kauneudessa.
Hengitä sydämemme paloon -
rauhaasi ja palsamiasi.
Anna aistien turtua, lihan rauhoittua.
Puhu maan järistessä, tuulessa ja tulessa -
hiljaisella rauhan äänelläsi.
Pomo.
Tarvitsen jotain juotavaa.
Todellakin. Olet harmaa.
Hän on aivan harmaa, näetkö?
Tuolla. Tulkaa.
Tulen kotiin! Kaveri, tulen kotiin!
Hitot heistä kaikista!
Pitkistä ja pätkistä.
Hitot kersanteista ja muista käskijöistä.
Hitot korpraaleista ja heidän äpäräpojistaan.
Koska me hyvästelemme heidät kaikki, -
kun he kömpivät takaisin majapaikkoihinsa.
Tällä puolella merta ei saa ylennystä, -
joten piristykää, veikot, hitot heistä kaikista!
Mike!
Odotahan, pomo.
Odota tässä.
Istuisit alas.
- Täällä on todella kuuma. - Riisu saappaasi.
Minun täytyy päästä takaisin. Lupasin hänelle, että järjestän asiat.
Hän rakastaa minua. Hän odottaa minua.
Odota!
Mitä olet tehnyt saappaillesi?
- Oletko varmasti kunnossa? - Paremmassa kuin koskaan.
Mietin, onko ranta todella paras paikka ruokailla.
En ole varma, en tunnista sitä.
- Tämä kelpaa. - Ei.
- Ei, se on kauempana. - Mikä?
Paikka, jonka tiedän. Vanha valkoinen tupa, -
jossa on siniset ikkunankarmit.
Aivan, sinne olemme menossa.
- Se on jo lähellä. - Olemme perillä. Se on tässä.
Olemme perillä. Mennään alas.
Ei hätää. Juuri noin.
Laske pääsi. Noin sitä pitää.
Käperry sinne. Pidä itsesi lämpimänä.
Pureskele hieman tätä, mutta ole hiljaa tai kaikki haluavat sitä.
Yritä nukkua.
Löydän sinut, rakastan sinua, -
nain sinut ja elän ilman häpeää.
Rakastan sinua. Tule takaisin luokseni.
- Hieman liikaa meteliä, pomo. - Mitä?
- Mitä meteliä? - Sinä huudat.
- Osa kavereista alkaa olla hieman kiukkuisia. - Mitä?
- Luoja, näytät melko pahalta. - Olen päättänyt jäädä hetkeksi.
Tapaan erään, joka on aina joutunut odottamaan minua.
Kuuntele, pomo.
Kävin äsken heittämässä vettä. Arvaa, mitä näin?
Ne selvittelevät itseään rannalla.
Laivat ovat palanneet, ja lähdemme seitsemältä.
Pääsemme pois. Lähdemme kotiin, kaveri.
Nuku vielä ja lopeta huutaminen.
En sano sanaakaan.
Herättäisitkö minut ennen seitsemää, kiitos?
Et kuule minulta enää sanaakaan. Lupaan sen.
LONTOO KOLME VIIKKOA AIEMMIN
Sänkyjen pyörät täytyy laittaa osoittamaan sisäänpäin.
Löysin eilen kolme väärin jätettyä. Itse tiedätte, kuka ne jätti.
Kuka oli vastuussa huopien poislaitosta tänään?
- Minä, sisar. - Ette taida tietää, mitä teitte väärin?
- Nimilaput olivat laskostettu sisäpuolelle. - Kyllä, sisar.
Tehkää ne uudestaan. Hoitaja Tallis, tavataan toimistossani.
Te loput voitte poistua.
- Onko tämä työ teille ollenkaan tärkeää? - Erittäin tärkeää, sisar.
Eilen saitte komennuksen miesten leikkausosastolle.
Potilaanne herätessä nukutuksesta hän kysyi ensi töikseen Brionya. Kuka Briony on?
- Minä, sisar. - Brionya ei ole!
Olette Tallis, hoitaja Tallis. Ymmärrättekö?
Ymmärrän, sisar.
Brionya ei ole.
Täällä BBC Home Service ja uutiset.
Brittien siirtoarmeija käy ranskalaisten liittolaistensa kanssa -
epätoivoista taistelua länsirintaman pohjoisosissa.
Liittoutuneiden joukot ovat pysyneet yhtenäisinä ja moraali on korkealla.
Ilmavoimat tukevat kaikin keinoin liittoutuneiden joukkoja Koillis-Ranskassa ja Belgiassa.
Rautatiet, tiet, sillat ja vihollisjoukot ovat jatkuvan hyökkäyksen kohteena.
Kiitos. En ole koskaan oppinut käyttämään saksia vasemmalla kädelläni.
- Äitini teki tuon aina puolestani. - Valmista tuli.
Voi harmi!
Öitä, Ponty. Hyvää yötä, Tallis.
Älä hätäänny, minä se vain olen!
Fiona, pelästyin melkein hengiltä.
Tänne sinä siis katoat valojen sammuttua.
Luulin, että olisit keskellä myrskyisää romanssia.
Etkö sinä palellu täällä?
Rakastan Lontoota.
Luuletko, että tämä kaikki tuhoutuu pommituksissa?
En.
En tiedä.
Kirjoitatko sisar Drummondista?
- Kirjoitatko minusta? - Joskus.
- Saanko katsoa? - Et mielellään. Se on henkilökohtainen.
En ymmärrä, mitä järkeä on kirjoittaa tarinaa, ellet anna kenenkään lukea sitä.
- Se ei ole vielä valmis. - Mistä se kertoo?
- Se on monimutkainen. - Niin?
Se vain...
Se kertoo nuoresta ja typerästä tytöstä, -
joka näkee makuuhuoneensa ikkunasta jotakin, jonka luulee ymmärtävänsä, vaikkei ymmärräkään.
Todennäköisesti en koskaan saa sitä valmiiksi.
Olet aina niin arvoituksellinen, Tallis.
Minä en ole koskaan ollut arvoituksellinen.
- Tiedätkö, mitä päätin tänä iltana? - Mitä?
En voisi koskaan naida miestä, joka ei ole ollut kuninkaallisessa laivastossa.
Tässä. Cecilia Tallis.
Tämä taitaa olla hänen osoitteensa.
Kiitos.
Rakas Cecilia, ethän heitä tätä pois lukematta.
Kuten kirjepaperista huomaat, teen St. Thomasissa hoitajaharjoitteluani.
En ottanut opiskelupaikkaa Cambridgessa.
Voi luoja.
Halusin olla hyödyksi ja tehdä jotain käytännöllistä.
Sanomalehdessä kirjoitettiin, että armeija tekee strategisia vetäytymisiä.
Näin sen. Se on kiertoilmaus perääntymiselle.
Vaikka työskentelisin kuinka kovasti ja tekisin kuinka pitkiä päiviä tahansa, -
en pysty pakenemaan sitä, mitä tein.
Ja sen, mitä siitä seurasi -
kaikessa laajuudessaan, alan vasta nyt ymmärtämään.
Cee, ole kiltti ja kirjoita minulle. Kerro, että voimme tavata.
Siskosi Briony.
- Onko sinulla? - Niin mitä?
Salainen sulhanen Ranskassa. Niin kaikki luulevat.
- Ei tietenkään. - Ajattele, jos et tietäisi palaako hän koskaan.
En ole koskaan ollut rakastunut.
Et koskaan? Etkö edes ihastunut?
Olin ihastunut kerran, kun olin kymmenen tai 11.
Hyppäsin jokeen nähdäkseni pelastaisiko hän minut hukkumiselta.
- Nyt narraat minua. - En narraa. Hän pelasti minut.
Heti kun kerroin rakastavani häntä, tunne ikään kuin katosi.
Jotain tapahtuu.
Nopeasti ulos.
Robbie.
Anteeksi.
- Hoitaja Tallis, puhutte muistaakseni ranskaa. - Vain vähän kouluranskaa, sisar.
Vuoteessa 13 on sotilas. Istu hänen kanssaan hetki ja pidä häntä kädestä.
Menehän.
Vihdoinkin tulit.
Sisar lähetti minut jutustelemaan.
Muistan siskosi.
Hän oli aina niin mukava.
Mitä hän tekee nykyisin?
Hänkin on hoitaja.
Avioituiko hän lopulta rakastamansa miehen kanssa?
- En muista hänen nimeään. - Robbie?
Toivottavasti he avioituvat pian.
Robbie. Sehän se olikin.
Entä sinun? Mikä sinun nimesi on?
Luc. Luc Cornet.
- Entä sinun? - Tallis.
Tallis.
Kaunis nimi.
Muistan sinut nyt.
Olet se englantilaistyttö.
Muistatko ensimmäisen käyntisi Millaussa?
Työskentelin isäni kanssa uuneilla.
Kuulin aksenttisi.
Voitko tehdä minulle pienen palveluksen, Tallis?
Nämä siteet ovat niin kireällä.
Voisitko löysätä niitä vähän?
Tietenkin.
Muistatko nuoremman siskoni Annen?
Hän soittaa vieläkin sitä Debussyn sävellystä.
Muistatko?
Hän näyttää niin vakavalta soittaessaan.
Entä kroissanttimme?
Mitä mieltä olet niistä?
- Ne ovat Millaun herkullisimpia. - Kyllä. Se johtuu voin laadusta.
Aivan.
Niidenkö vuoksi tulit joka päivä?
Koska -
äitini pitää sinusta kovasti, -
hänen mielestään meidän olisi mentävä naimisiin kesällä.
- Niinkö? - Niin.
Toivottavasti nyt on mukavampi.
- Rakastatko minua? - Rakastan.
Voitko jäädä hetkeksi?
Minua pelottaa.
- Tallis. - Briony.
Minun nimeni on Briony.
Nouskaa ylös, hoitaja Tallis.
Menkää pesemään veri pois kasvoiltanne.
Laivasto on ansainnut ainaisen kiitollisuutemme. Armeija on voittamaton.
Rohkeutensa avulla he ovat selvinneet voittamattomina ja taipumattomana.
Tämä on Dunkirkin eepos.
Nimi, joka jää elämää sodankäynnin historiaan.
KOTIRINTAMALTA
Kattavalla kiertueellaan -
kuningatar Elizabeth vieraili pohjoisenglantilaisessa suklaatehtaassa.
Makeismagnaatti ja Britannian armeijan ystävä, -
herra Paul Marshall esitteli kuningattarelle suklaatehdasta -
yhdessä viehättävän, tulevan vaimonsa Lola Quinceyn kanssa.
Miten herkullinen pari he ovatkaan.
Toimittakaa niitä makeisia. Poikiemme makeishammasta kolottaa.
Toiseksi avioliiton tarkoituksena on estää ihmistä saattamasta itseään synnin tielle.
Se auttaa myös heitä, joille ei ole suotu kärsivällisyyden lahjaa, -
säilyttämään ruumiinsa Jumalan pyhänä temppelinä.
Kolmanneksi sen tarkoituksena on luoda tilanne, jossa ihmisen -
ei tarvitse olla yksin, vaan hänellä on puoliso auttamassa ja lohduttamassa.
- Minä näin hänet. - Mikäli jollakulla on tiedossaan jotain, -
- joka estää tämän liiton, - - Tiedän, että se oli hän.
puhukoon nyt tai vaietkoon iäksi.
Minä näin hänet omin silmin.
Päästäkää hoitaja ohi. He menevät tänään maalle ensimmäistä kertaa.
- Toivottavasti he pääsevät hyvään perheeseen. - He eivät aavista, mihin joutuvat näiden kanssa.
Tulkaa.
Etsin neiti Tallista. Cecilia Tallisia.
Onko hän kotona?
Tallis! Ovelle!
Yritin kirjoittaa, mutta sinä et vastannut.
Minun pitää puhua kanssasi.
- Olet siis osastonhoitaja nykyisin? - Kyllä.
Kiitos.
Haluan mennä tuomarin luo muuttamaan todistustani, Cee.
Älä kutsu minua tuolla nimellä.
Älä kutsu minua tuolla nimellä, pyydän.
Tiedän, että tein kamalan teon. En oleta sinun antavan anteeksi.
Älä huoli, en anna.
Olet epäluotettava todistaja. Eivät he avaa juttua uudelleen.
Voin ainakin kertoa kaikille, mitä tein. Voin selittää äidille, isälle ja Leonille...
- Mikä sinua estää? - Halusin tavata sinut ensin.
Eivät he halua kuulla asiasta enää.
Se epämiellyttävyys siistittiin menneisyydessä, kiitos paljon.
Mutta...
Minä myöhästyn, pitää lähteä.
Suokaa anteeksi.
Hän nukkuu niin sikeästi.
- Mitä hän tekee täällä? - Hän halusi puhua kanssani.
- Mistä asiasta? - Siitä kamalasta teosta, jonka tein.
Robbie, rakas.
Olen sinulle rehellinen.
Olen kahden vaiheilla. Katkaisenko niskasi tässä vai heitänkö sinut alas portaita?
Tiedätkö, millaista on olla vankilassa? Et tietenkään.
- Nautitko ajatellessasi minua siellä? Muttet tehnyt asialle mitään. - En.
- Luuletko, että kävin serkkusi päälle? - En.
- Luulitko niin silloin? - Luulin. Luulin ja en.
- Miksi olet nyt varma? - Olen kasvanut. Olin 13-vuotias.
Kuinka vanha pitää olla erottaakseen oikean väärästä?
18-vuotiasko olet nyt? Pitääkö olla 18, että voi tunnustaa valehdelleensa?
Sen ikäiset sotilaat ovat kyllin vanhoja jätettäväksi kuolemaan tien penkalle.
Tiesitkö sen? Et välittänyt totuudesta viisi vuotta sitten.
Sinä ja perheesi! Te oletitte, että koulutuksestani huolimatta -
olin vain hiukan palvelijan yläpuolella. Minuun ei voinut luottaa!
Sinun ansiostasi he sulkivat rivinsä ja heittivät minut susille!
- Robbie! Katso minua! - Älä!
Tule takaisin.
Tule takaisin luokseni.
Briony.
Aika on vähissä.
Robbien pitää palata palvelukseen kuudelta, ja hänen pitää ehtiä junaan.
Istu alas.
Saat tehdä joitain asioita puolestamme.
Menet vanhempiesi luo heti kun voit ja kerrot heille kaiken tarvittavan, -
jotta he uskovat antamiesi todisteiden olleen valhetta.
Tapaat asianajajan, annat lausunnon, allekirjoitat sen -
- ja lähetät kopiot meille. Onko selvä? - On.
Kirjoitat minulle yksityiskohtaisen kirjeen, jossa selität syyt, -
- miksi sanoit nähneesi minut järvellä. - Yritä lisätä kaikki mitä muistat -
- Danny Hardmanin tehneen sinä iltana. - Hardmanin?
Se ei ollut Danny Hardman.
- Se oli Leonin ystävä Marshall. - En usko sinua.
Hän meni naimisiin Lolan kanssa. Tulin juuri heidän häistään.
Lola ei voi enää todistaa häntä vastaan.
Hän on koskematon.
Olen todella pahoillani aiheuttamistani kärsimyksistä.
Olen todella pahoillani.
Teet vain niin kuin olemme pyytäneet.
Kirjoita kaikki. Vain totuus, ei runoilua tai kaunisteluja.
Sitten jätä meidät rauhaan.
Lupaan sen.
Anteeksi. Voisimmeko keskeyttää hetkiseksi?
- Totta kai. Onko jokin vialla? - Tarvitsen vain hetken rauhaa.
Hetken rauhaa.
Briony Tallis, uusi romaaninne on nimeltään Sovitus. Se on...
Briony?
Anteeksi. Voisimmeko keskeyttää hetkiseksi?
Briony Tallis, haluaisin puhua uudesta romaanistanne Sovitus, -
joka julkaistaan syntymäpäivänänne muutaman päivän päästä.
- Se on 21. romaaninne... - Se on viimeinen romaanini.
Todellako? Jäättekö eläkkeelle?
Minä kuolen.
Lääkärini kertoi, että minulla on vaskulaarinen dementia, -
joka aiheuttaa jatkuvia pieniä aivohalvauksia.
Aivoni lakkaavat toimimasta. Vähitellen menetän sanat ja muistini, -
jotka ovat kirjoittajalle korvaamattomia.
Siksi kirjoitin viimein tämän kirjan. Minun oli pakko.
Tietysti se on myös viimeinen romaanini.
Outoa kyllä, -
sitä voisi sanoa ensimmäisekseni.
Kirjoitin useita luonnoksia St. Thomasin sairaalassa sodan aikana.
En vain koskaan saanut tehtyä sitä.
Koska romaani on omaelämänkerrallinen?
Täysin. En ole muuttanut nimiä. En edes omaani.
Oliko se ongelma?
Ei. Päätin jo kauan sitten -
kertoa totuuden. Ei runoilua, ei kaunisteluja.
Ja uskon...
Olet lukenut kirjan. Ymmärrät syyn.
Olin vastuussa tapahtumista, joita en henkilökohtaisesti todistanut.
Vankilan olosuhteista, evakuoinnista Dunkirkiin, kaikesta.
Mutta totuuden kertomisen seuraus oli armoton.
En pystynyt enää ajattelemaan, mitä tarkoitusta se palvelisi.
- Mitä? Anteeksi. Palvelisi totuutta? - Totuutta.
Tai todellisuutta.
Koska tosiasiassa -
olin pelkuri mennäkseni katsomaan siskoani kesäkuussa 1940.
En koskaan mennyt Balhamiin.
Joten kohta, jossa tunnustan heille, on kuviteltu. Keksitty.
Sitä ei olisi koskaan voinut tapahtua, koska -
Robbie Turner kuoli verenmyrkytykseen Bray-Dunesissa -
kesäkuun ensimmäisenä 1940, -
evakuoinnin viimeisenä päivänä.
Hyvästi, ystäväni.
Enkä saanut koskaan sovittua siskoni Cecilian kanssa, -
koska hän sai surmansa lokakuun 15. päivä 1940 -
pommista, joka tuhosi kaasu- ja vesiputket Balhamin metroasemalla.
Joten...
Siskoni ja Robbie eivät koskaan saaneet aikaa yhdessäelolle, -
jota kumpikin niin kaipasivat ja ansaitsivat.
Siitä lähtien olen...
Siitä lähtien olen tuntenut aiheuttaneeni sen.
Mutta millaista toivoa -
tai mielihyvää voisi lukija saada sellaisesta lopusta?
Kirjassa halusin antaa Robbielle ja Cecilialle sen, -
mitä he eivät elämässä kokeneet.
Haluaisin ajatella, ettei tämä ole heikkoutta tai välttelyä, -
vaan viimeinen hyvä teko.
Annoin heille -
heidän onnellisuutensa.